## 2026. augusztus 7.

## Péntek, évközi idő, 18. hét
2. zsoltáros hét

Olvasmányos imaóra

Istenem, jöjj segítségemre!

Uram, segíts meg engem!

Dicsőség az Atyának, a Fiúnak és a Szentléleknek.
Miképpen kezdetben, most és mindörökké. Ámen. Alleluja.

HIMNUSZ

I. Amikor az imaórát éjszaka vagy kora hajnalban mondják:

Felharsan már a kakasszó,

éj sötétet old e jel,

és az éjfél vak rémeit

mint felleget űzi el.

Jóságos Úr, hozzád térünk,

s buzgón kérünk, légy velünk.

Erős, éber Őrként jöttél,

embereknek fényeként,

mikor földön nagy csend honolt,

s ráborult a néma éj,

a halandó emberi nem

halálának jeleként.

Kérünk, Krisztus, ébressz minket,

űzd el gonosz álmaink,

és az éj e börtönéből

kegyelmeddel szabadíts;

add vissza a fényt szemünknek,

életutunk társa légy.

Áldunk téged és Atyádat,

s áldjuk együtt Lelkedet,

a Hármas-egy Istenséget,

békét, fényt és életet,

s neve minden másnál drágább,

minden méznél édesebb! Ámen.

II. Amikor az imaórát a nap nem reggeli órájában végzik:

Teremtő Isten, légy velünk,

minden fény Atyja, kútfeje,

ha szent kegyelmed nincs velünk,

szívünk erőtlen, reszketünk.

Lelkünket Lelked töltse el!

Költözz szívünkbe, Istenünk,

ne tűrjön álnok cselszövőt,

ne tárjon ajtót bűn előtt,

hogy napjaink sok gondja közt,

mivel magához húz e rög,

éljünk vétkektől mentesen,

s vezérünk törvényed legyen.

Jóság Királya, Krisztusunk,

Atyáddal áldás, üdv neked,

s Szentlelkednek, ki Vigaszunk,

örök dicsőség, tisztelet. Ámen.

ZSOLTÁROZÁS

1. ant. Uram, ne büntess haragodban engem!
38 (37). zsoltár
Végveszélybe került bűnös könyörgése
Jézus ismerősei távolabb álltak (Lk 23, 49).
I.

Uram, ne feddj meg felindulásodban, *

és ne büntess haragodban,

mert nyilaid belém hatoltak, *

és rám nehezedett kezed.

Nincs testemen ép hely, mert haragszol énrám, *

nincs nyugta csontjaimnak, mert sok a vétkem.

Gonoszságaim fejemre gyűltek, *

súlyos teherként nehezednek rám.

Dicsőség az Atyának, a Fiúnak *

és a Szentléleknek,

miképpen kezdetben, *

most és mindörökké. Ámen.

Ant. Uram, ne büntess haragodban engem!
2. ant. Uram, előtted van minden kívánságom.
II.

Üszkösödnek gennyedt sebeim *

oktalanságom miatt.

Nyomorúságomban meggörnyedtem, *

naphosszat szomorúan járok-kelek.

Ágyékomat gyulladás gyötri, *

nincs testemben semmi épség.

Elgyöngültem, és levert vagyok, *

keserűen jajgatok szívem fájdalmában.

Uram, előtted van minden kívánságom, *

nincs elrejtve előtted sóhajom.

Reszket a szívem, elhagy az erőm, *

elhomályosul szemem világa.

Barátaim és szeretteim dermedten állnak bajom előtt, *

rokonaim messze maradnak.

Csapdát állítanak, akik vesztemre törnek, †

rosszakaróim álnokul szólnak, *

és egész nap cselt szőnek ellenem.

Dicsőség az Atyának, a Fiúnak *

és a Szentléleknek,

miképpen kezdetben, *

most és mindörökké. Ámen.

Ant. Uram, előtted van minden kívánságom.
3. ant. Gonoszságom őszintén megvallom előtted: ne hagyj magamra, én Uram, én menedékem!
III.

Én meg, mint egy süket, semmit sem hallok, *

mint egy néma, nem nyitom föl számat.

Olyan vagyok, mint aki nem hall, *

mint aki nem tud válaszolni.

Mert, Uram, én benned remélek, *

meg is hallgatsz, Uram, Istenem.

Így szóltam ugyanis: „Rajtam senki ne nevessen, *

és ha lábam tántorul, senki se dicsekedjék!”

Mert már a bukás küszöbén állok, *

a szenvedés nem marad el tőlem.

Ezért gonoszságomat őszintén megvallom, *

és bánkódom bűneim miatt.

Ellenségeim azonban erősebbek nálam, *

és sokan vannak, akik gonoszul gyűlölnek engem.

Rágalmaznak, és a jóért rosszal fizetnek, *

mivel mindig a jót akarom.

Ne hagyj magamra, én Uram, *

Istenem, ne távozz el tőlem!

Siess, oltalmazz engem, *

Uram, én menedékem!

Dicsőség az Atyának, a Fiúnak *

és a Szentléleknek,

miképpen kezdetben, *

most és mindörökké. Ámen.

Ant. Gonoszságom őszintén megvallom előtted: ne hagyj magamra, én Uram, én menedékem!

Pilláim elernyednek, míg segítségedet várom,

És igazságodat, melyet megígértél.

ELSŐ OLVASMÁNY

Ozeás próféta könyvéből

2, 4. 6-24

Az Úr megtisztítja, aztán visszafogadja jegyesét

Ezt mondja az Úr: „Szálljatok perbe anyátokkal, szálljatok perbe, mert többé nem feleségem, és én sem vagyok többé a férje. Távolítsa el arcáról hűtlenségét.

Ezért, lám, eltorlaszolom tövissel az útját; falat emelek elé, hogy ne találja ösvényeit. Keresi majd szeretőit, de nem leli őket, hiába kutatja, nem találja meg soha. Akkor így szól: »Elmegyek, visszatérek előző férjemhez, mert jobb volt nekem régen, mint most.« Nem ismerte el, hogy én adtam neki a gabonát, a bort, az olajat, én adtam neki az ezüstöt és az aranyat, amelyből a Baalokat csinálta.

Ezért visszaveszem tőle gabonámat, ha eljön az ideje, s boromat is a maga idejében; megvonom tőle gyapjúmat és lenemet, amellyel meztelenségét takargatja. Majd feltárom szégyenét szeretői előtt, és senki sem szabadítja ki kezemből. Örömünnepeit megszüntetem, újholdját, szombatját és minden ünnepét. Letarolom szőlejét és fügefáit, amelyekről azt mondta: »Ez a bérem, amelyet szeretőimtől kaptam.« Vadonná változtatom, a mezei vadak táplálékává. Megtorlom rajta a Baalok napjait, amikor illatáldozatot mutatott be nekik; nyakékkel és függővel díszítette magát, úgy ment szeretői után, rólam pedig megfeledkezett! – mondja az Úr.

Ezért majd magamhoz édesgetem, kiviszem a pusztába, s szívére beszélek. Visszaadom neki szőlőskertjeit, Ákor völgyét, mint reménye csillagát, hogy úgy válaszoljon, mint ifjúsága napjaiban, mint akkor, amikor feljött Egyiptom földjéről.

Azon a napon – mondja az Úr – így szólít majd engem: »Férjem!« és nem mondja nekem: »Baalom!« Nem hagyom, hogy a Baalok nevét ajkára vegye, ne is emlékezzek többé a nevükre. Azon a napon a kedvéért szövetséget kötök a mező vadjával, a magasban szárnyaló és a földön csúszó állatokkal; eltüntetem az országból az íjat, a kardot, a háborút, és zavartalan nyugalmat biztosítok nekik.

Eljegyezlek magamnak örökre, eljegyezlek igazsággal, törvénnyel, jósággal és szeretettel. Eljegyezlek hűséggel, hogy megismerd az Urat.

Azon a napon válaszolok – mondja az Úr –, válaszolni fogok az égnek, és az válaszol a földnek, a föld is válaszol a gabonának, a bornak, az olajnak, azok pedig Jiszreelnek. Elültetem az országban, »Nincs irgalom«- nak meg irgalmazok, »Nem népem«-hez meg így szólok: »Népem vagy!« Ő meg azt mondja majd: »Én Istenem!«

VÁLASZOS ÉNEK

Jel 19, 7. 9; Oz 2, 20

Elérkezett a Bárány menyegzőjének napja, már fel is készült menyasszonya: * Boldogok, akik hivatalosak a Bárány menyegzői lakomájára!

Eljegyezlek hűséggel, hogy megismerd az Urat. * Boldogok, akik hivatalosak a Bárány menyegzői lakomájára!

MÁSODIK OLVASMÁNY

Keresztes Szent János áldozópapnak a „Szellemi páros ének” című munkájából

(Red. A, str. 38)

Eljegyeztelek téged magamnak mindörökre

Az Istennel egyesült és hozzá hasonult lélek Istenben a fölséges Isten felé lehel valamilyen lehelést, az istenihez hasonlót, amelyet Isten a lélekben lakozván önmagában lehel, mint a Lélek lehelésének a mintáját. Amennyire én értem, ez az, amit Szent Pál e szavakkal akart mondani: Mivel az Isten fiai vagytok, a Fia Lelkét árasztotta szívetekbe az Isten, aki őt így szólítja: Abba, Atya! A tökéletes emberekben ez megvalósul.

De nincs is semmi okunk kételkedni abban, hogy a lélek képes ily magasra jutni. Mert ha Isten jósága egyesíti őt a Szentháromsággal, akkor a lélek Istenhez hasonul. Mi van abban hihetetlen, hogy értelmével, megismerésével és szeretetével az ember is úgy működjék – vagyis jobban mondva, a Szentháromsággal együttműködjék –, mint maga a Szentháromság? Ezt azonban Istenben részesülve cselekszi, azaz maga Isten végzi benne ezt a működést.

Hogy pedig ez mi módon történik, arról az emberi értelem és bölcsesség mást nem mondhat, csak bemutatja: az Isten Fia maga szerezte meg és érdemelte ki nekünk ezt a magasztos méltóságot, hogy Isten gyermekei lehessünk. Ő maga ugyanis így imádkozott az Atyához: Atyám, azt akarom, hogy akiket nekem adtál, ott legyenek velem, ahol én vagyok, vagyis más szóval, hogy a mibennünk való részesülés által ugyanazt cselekedjék, amit én cselekszem. Sőt többet is mond: De nemcsak értük könyörgök, hanem azokért is, akik szavukra hinni fognak bennem. Legyenek mindnyájan egy. Amint te, Atyám, bennem vagy s én tebenned, úgy legyenek ők is bennünk, hogy így elhiggye a világ, hogy te küldtél engem. Megosztottam velük a dicsőséget, amelyben részesítettél, hogy egy legyenek, amint mi egy vagyunk: én bennük, te bennem, hogy így ők is teljesen egy legyenek, s megtudja a világ, hogy te küldtél engem, és szereted őket, amint engem szerettél.

Ez pedig úgy történik, hogy részesít minket is ugyanabban a szeretetben, amely őt a Fiúval köti össze, habár nem természet szerint – mint teszi a Fiúval –, hanem a szeretetben való egyesülés és hozzáhasonulás révén. Magától értetődőleg a Fiú itt nem azt mondja az Atyának, hogy a szentek lényegileg és természetileg legyenek úgy egyek, mint az Atya és a Fiú, hanem azt kéri, hogy egyek legyenek a szeretetben való egyesülés által, amint a szeretetegységben egy az Atya és a Fiú. A lelkek tehát ugyanazokat a javakat, amelyek az Atyában és a Fiúban a természet alapján vannak meg, részesedés folytán birtokolják, és így részesedés szerint valóban isteniek, hasonlók Istenhez, és részesednek Istenből.

Ezért mondja Szent Péter: Töltsön el benneteket kegyelemmel és békével Istennek és Urunknak, Jézusnak az ismerete! Isteni ereje az Isten szerinti jámbor élethez mindent megadott nekünk: megismertük azt, aki saját dicsőségével és erejével meghívott minket. Értékes és nagy ígéreteket kaptunk, hogy általuk részeseivé legyetek az isteni természetnek. Így jön létre, hogy a lélek a Szentháromság működésében részesedik az említett benső egyesülés révén. Ez ugyan tökéletesen csak az eljövendő másvilágon fog megvalósulni, azonban már ebben az életben is nagymértékben érezhető, és már előre lehet azt élvezni.

Ó lelkek, akik ilyen fenséges nagy dicsőségre vagytok teremtve, mit csináltok? Mire törekszetek? Ó mekkora szerencsétlenség, hogy Ádám fiai vaksággal vannak megverve: akkora fény ragyogására is vakok, és ilyen hangos szózatokra is süketek!

VÁLASZOS ÉNEK

1 Jn 3, 1. 2

Nézzétek, mekkora szeretettel van irántunk az Atya: * Az Isten gyermekeinek hívnak minket, és azok is vagyunk.

Tudjuk, hogy ha megjelenik, hozzá leszünk hasonlók, mert látni fogjuk, amint van. * Az Isten gyermekeinek hívnak minket, és azok is vagyunk.

KÖNYÖRGÉS

Könyörögjünk!

Urunk, boldogan vallunk téged teremtő és gondviselő Istenünknek. Oltalmazd mindenkor híveidet: újítsd meg bennünk kegyelmi adományaidat, és megújult életünket őrizd meg jóságosan. A mi Urunk, Jézus Krisztus, a te Fiad által, aki veled él és uralkodik a Szentlélekkel egységben, Isten mindörökkön-örökké.

Ámen.

Hozzátesszük, legalábbis közös zsolozsmázáskor a felhívást:

Mondjunk áldást az Úrnak!

Istennek legyen hála!

Amikor vasárnap vagy főünnep előtt hosszabb vigíliás ünneplést tartanak, a Téged, Isten, dicsérünk himnusz előtt kerülnek sorra a kantikumok és az evangélium, amint azt a Függelék jelzi.

Ha az Olvasmányos imaórát közvetlenül egy másik imaóra előtt mondják, akkor vehető az utóbbinak a himnusza; az Olvasmányos imaóra végén pedig elmarad a Könyörgés és a Felhívás, az ezt követő imaóra elején pedig a bevezető vers és a Dicsőség az Atyának.

A MKPK jóváhagyásával, 2013

© 1999-2026 J. Vidéky