54. zsoltár 2-15. 17-24
A hűtlen jóbarát
Jézus remegni és gyötrődni kezdett (Mk 14, 33).
I.

{v}2{/v}Hajlítsd füledet imádságomra, Istenem,{+}

ne rejtőzz el kérésem elől,{x}

{v}3{/v}figyelj rám, és hallgass meg engem!

Zilált vagyok elmélkedésemben, és zavart vagyok{x}

{v}4{/v}az ellenség hangoskodása és a bűnösök gyötrése miatt.

Elhalmoznak engem gonoszságaikkal,{x}

és haraggal támadnak ellenem.

{v}5{/v}Bensőmben a szívem remeg,{x}

halálsejtelmek gyötörnek.

{v}6{/v}Félelem és rettegés szállt rám,{x}

borzongás fogott el engem.

{v}7{/v}És így szóltam:{+}

„Bár szárnyaim lennének, mint a galambnak,{x}

hogy elrepülnék, és megnyugodnék!

{v}8{/v}Igen messze elbujdosnék innen,{x}

és a pusztaságban laknék.”

{v}9{/v}Várom azt, aki szabadulást hoz nekem{x}

a szélvész és vihar fergetegétől.”

II.

{v}10{/v}Szórd szét őket, Uram, zavard össze nyelvüket,{x}

látom, hogy pártoskodás dúl az egész városban.

{v}11{/v}Éjjel-nappal körbejárnak a város falain,{+}

{v}12{/v}belül gonoszság, kín és csalárdság,{x}

a tereken nem szűnik a durvaság és cselszövés.

II.

{v}13{/v}Mert hogyha ellenségem átkozna engem,{x}

azt még elviselném.

Vagy ha az akarna fölém kerekedni, aki gyűlöl engem,{x}

az elől talán elrejtőznék.

{v}14{/v}De te, olyan ember, aki egyenlő velem,{x}

jóbarátom és bizalmasom,

{v}15{/v}akivel oly édes volt a barátságunk;{x}

az Isten házába is együtt és egy szívvel jártunk.

III.

{v}17{/v}De most Istenhez kiáltok,{x}

és az Úr megszabadít engem.

{v}18{/v}Este, reggel és napközben elgondolkodom és sóhajtozom,{x}

és ő meghallgatja szavamat.

{v}19{/v}Békét ad, és megment a támadók hadától,{x}

pedig sokan acsarkodnak ellenem.

{v}20{/v}Meghallgat az Isten, és megalázza őket,{x}

ő, aki él öröktől fogva!

Nem lehet rajtuk változtatni,{x}

nincs bennük istenfélelem.

{v}21{/v}Ez társaira emel kezet,{x}

és megszegi adott szavát.

{v}22{/v}Szája lágyabb, mint a vaj,{x}

de szíve merő háborúság.

Beszéde simább, mint az olaj,{x}

de éles, mint a kivont kard.

{v}23{/v}Vesd az Úrra gondodat,{+}

ő majd gondoskodik rólad;{x}

és nem engedi soha, hogy az igaz meginogjon!

{v}24{/v}De ezeket, Istenem, te elveted,{x}

a pusztulás gödrébe szórod.

A vérengzők és csalók napjaiknak a felét sem érik el,{x}

de én, Uram, tebenned bízom!

HTML © Juraj Vidéky, László Elek