131. zsoltár
A Dávid házának adott isteni ígéretek
Az Úristen neki adja atyjának, Dávidnak trónját (Lk 1, 32).
I.

Emlékezz meg Dávidról, Uram,{x}

és arról, hogy mennyit buzgólkodott.

Mert megesküdött az Úrnak,{x}

fogadalmat tett Jákob erős Istenének:

„Nem lépek addig házamba,{x}

és nem térek addig vetett ágyba nyugodni,

nem engedem szunnyadni szememet,{x}

és szempillámat álomra nem hunyom,

míg nem találok lakóhelyet az Úrnak,{x}

hajlékot Jákob erős Istenének!”

Íme, azt hallottuk, hogy a frigyláda Efratában van,{x}

és megtaláltuk Jaar mezején.

Induljunk hát sátorába,{x}

boruljunk le lábának zsámolya előtt!

Kelj útra, Urunk, nyugalmad helyére,{x}

kelj útra, te és hatalmad ládája!

Igazságba öltözzenek papjaid,{x}

és szentjeid ujjongjanak!

Szolgádnak, Dávidnak kedvéért{x}

fölkented arcát meg ne vesd!

II.

Esküt tett az Úr Dávidnak,{x}

igaz esküt, nem vonja vissza:

„Véredből származó utódot{x}

ültetek majd trónodra.

Hogyha megtartják szövetségemet fiaid,{x}

és a parancsokat, melyekre őket tanítom,

akkor még az ő fiaik is{x}

trónodon ülnek mindörökre.”

Kiválasztotta az Úr magának Siont,{x}

lakóhelyéül kívánta:

„Nyugalmam helye ez lesz örökre,{x}

itt akarok lakni, ez a kívánságom.

Eleséggel gazdagon megáldom,{x}

szegényeit jól tartom kenyérrel.

Papjaira az üdvösség palástját terítem,{x}

és szentjei ujjongva ujjonganak.

Dávidnak ott hatalmas sarjat támasztok,{x}

fényességet hintek fölkent királyomra.

Ellenségeit szégyennel borítom,{x}

az ő fején azonban korona ragyog.”

HTML © Juraj Vidéky, László Elek