## Tretia kniha žalmov (73 – 89 [72 – 88])

Žalm 73 (72)
Prečo trpí spravodlivý

1Asafov žalm.
Aký dobrý je Boh voči statočným,
Boh voči tým, čo majú srdce čisté.
2No mne sa temer nohy podlomili,
takmer som sa zapotácal.
3Lebo som žiarlil na chvastúňov,
keď som videl, ako bezstarostne si žijú hriešnici.

4Neprekáža im zhola nič,
sú zdraví a vypasení,
5nesužujú sa ako iní smrteľníci,
ani netrpia ako iní ľudia.

6Preto ich pýcha ovíja sťa náhrdelník
a násilnosť ich zahaľuje ako rúcho.
7Akoby z tuku sa liahne ich zloba
a vybuchuje zlomyseľnosť.
8Posmievajú sa a zlomyseľne hovoria,
povýšenecky sa zastrájajú.

9Ústa dvíhajú proti nebu
a jazyk sa im vláči po zemi.
10Sedia si na výšinách
a nezasahuje ich povodeň.
11Vravia si: „Vari to vidí Boh?
A vie o tom Najvyšší?“
12Hľa, to sú hriešnici: bezstarostne si žijú
a hromadia bohatstvo.
13Nuž povedal som si: „Veru nadarmo som si srdce čisté zachoval
a v nevinnosti som si ruky umýval;
14šľahaný som deň čo deň
a trestaný už od rána.“

15Keby som si povedal: „Budem rozprávať ako oni,“
to by som, veru, zradil pokolenie tvojich synov.
16Tu som sa zamyslel, aby som to pochopil;
zrejme to bolo nad moje sily,
17kým som, Bože, nevstúpil do tvojej svätyne,
kde som pochopil, aký bude ich koniec.
18Naozaj ich staviaš na pôdu šmykľavú
a vrháš ich do záhuby.

19Ako vychádzajú navnivoč!
Náhle je po nich, hynú od hrôzy.
20Ako sen prebúdzajúceho sa človeka,
tak sa rozplynú, keď zakročíš ty, Pane.

21Moje srdce je plné trpkosti
a celévnútro doráňané.
22Hlúpy som bol a nechápavý
a pred tebou som bol ako dobytča.
23Ale ja som stále pri tebe
a ty mi držíš pravicu.
24Vedieš ma podľa svojho zámeru
a nakoniec ma prijmeš do slávy.

25Veď kohože mám na nebi?
A keď som pri tebe, nič pozemské ma neteší.
26Hynie mi telo i srdce,
no Boh je Boh môjho srdca a podiel večitý.
27Hľa, ako hynú všetci, čo sa vzďaľujú od teba,
zatracuješ všetkých, čo sú ti neverní.
28Pre mňa je slasťou byť v Božej blízkosti
a v Pánu Bohu svoju nádej mať
a ohlasovať všetky jeho diela
v bránach dcéry sionskej.

Žalm 74 (73)
Nárek nad spustošeným chrámom

1Asafova poučná pieseň.
Prečo si nás, Bože, tak celkom zavrhol
a prečo si hnevom zahorel proti ovciam tvojej pastviny?
2Pamätaj na svoj ľud,
ktorý je tvoj odprvoti.
Vykúpil si výhonok svojho dedičstva,
vrch Sion, na ktorom prebývaš.
3Namier svoje kroky k večným zrúcaninám:
nepriateľ spustošil celú svätyňu.

4Tí, čo ťa nenávidia, ryčia
uprostred tvojho miesta svätého,
vztyčujú svoje zástavy na znak víťazstva.
5Podobajú sa tým, čo sa veľmi rozháňajú sekerou
v hustom lese.
6Tak vylamujú brány chrámové
a stŕhajú ich sekerou i hákom.

7Podpálili tvoju svätyňu,
príbytok tvojho mena až do základu zneuctili.
8V srdci si povedali: „Zničme ich všetkých odrazu,“
a vypálili tvoje sväté miesta v krajine.
9Nevidíme naše zástavy,
niet už proroka
a nik z nás nevie, dokedy to potrvá.

10Bože, dokedy sa bude rúhať nepriateľ?
Vari naveky bude protivník urážať tvoje meno?
11Prečo odťahuješ svoju ruku
a prečo v lone držíš pravicu?
12Veď predsa Boh je naším kráľom od vekov
a spásne skutky konal na zemi.

13More si svojou mocou rozdvojil
a rozdrvil si hlavy drakom vo vodách.
14Leviatanovi si hlavy roztĺkol,
za pokrm si ho dal morským obludám.
15Ty si dal vyvrieť žriedlam i potokom
a vyschnúť riekam nevysychajúcim.
16Tvoj je deň, tvoja je aj noc,
ty si utvoril nebeské svetlá i slnko.
17Ty si zemi ustanovil hranice;
že je leto a zima, to si ty zariadil.

18Pamätaj, Pane, na to,
že sa to tebe rúha nepriateľ
a nerozumný ľud tvoje meno uráža.
19Nevydaj divej zveri tých, čo ťa oslavujú,
a nezabúdaj nikdy na svojich úbožiakov.
20Zhliadni na svoju zmluvu,
veď násilníci si rozložili stany po celej krajine.

21Pokorný nech sa s hanbou nevracia,
chudák a bedár budú tvoje meno velebiť.
22Vstaň, Bože, a ujmi sa svojej veci,
maj na pamäti urážky,
ktorými ťa hlupák častuje deň čo deň.
23Nezabúdaj na krik svojich nepriateľov,
veď hurhaj vzbúrencov sa stále stupňuje.

Žalm 75 (74)
Pán je najvyšší sudca

1Zbormajstrovi. Na nápev „Nezahub“.
Asafov žalm. Pieseň.
2Oslavujeme ťa, Bože,
oslavujeme ťa a tvoje meno vzývame,
rozhlasujeme tvoje skutky zázračné.

3Ja sám určím čas
a vykonám spravodlivý súd.
4Hoc by sa roztápala zem a triasli všetci, čo na nej bývajú,
ja pevne držím jej stĺpy.

5Chvastúňom hovorím: „Nevystatujte sa!“
A previnilcom: „Nedvíhajte hlavy!
6Nedvíhajte hlavy vysoko,
proti Bohu nehovorte bezočivosti.“

7Veď ani od východu, ani od západu,
ani z púšte neprichádza povýšenie.
8Ale sudcom je sám Boh:
jedného ponižuje, druhého povyšuje.

9Lebo v Pánovej ruke je kalich
plný čistého vína s korením.
On z neho nalieva,
až po kvasnice ho musia vyprázdniť,
všetci hriešnici zeme budú z neho piť.

10Lež ja naveky chcem ohlasovať
a ospevovať Boha Jakubovho.
11Pozrážam všetku pýchu hriešnikov,
no spravodliví vztýčia svoje hlavy.

Žalm 76 (75)
Poďakovanie za víťazstvo

1Zbormajstrovi. Hra na strunovom nástroji. Asafov žalm. Pieseň.
2Známy je Boh v Judei
a v Izraeli je jeho meno veľké.
3V Jeruzaleme má stan
a na Sione príbytok.
4Tam polámal lesklé luky
aj štít, aj meč a zbroj vojnovú.

5Ty, Zázračný, žiariš
z vrchov plienenia;
6olúpení boli chrabrí bojovníci.
A teraz spia svoj sen,
ochabli ruky všetkých hrdinov.
7Bože Jakubov, keď si ty pohrozil,
zmeraveli jazdci aj kone.

8Si hrozný; kto sa môže vzoprieť proti tebe,
keď sa rozhneváš?
9Z neba si vyniesol rozsudok;
zem sa zatriasla a zatíchla,
10keď povstal Boh a súdil
aby zachránil všetkých tichých na zemi.

11Lebo teba oslávi aj hnev človeka
a tí, čo vyhnú hnevu, budú sláviť tvoj sviatočný deň.
12Pánovi, svojmu Bohu, skladajte sľuby a plňte ich;
všetci, čo vôkol neho stojíte, prineste dary Hroznému.
13Tomu, čo kniežatám smelosť odníma
a pre zemských kráľov je postrachom.

Žalm 77 (76)
Spomienka na diela Pánove

1Zbormajstrovi. Na nápev Idithuna. Asafov žalm.
2Hlasne volám k Pánovi,
k Bohu volám a on ma počuje.
3Boha hľadám v deň svojho súženia,
vystieram svoje ruky za noci
neúnavne.
Moja duša sa nechce dať potešiť,
4na Boha myslím a vzdychám,
uvažujem a klesám na duchu.

5Viečka mi držíš v bdelosti,
som rozrušený a nevládzem hovoriť.
6Premýšľam o dňoch minulých
a dávne roky mám na mysli.
7Za noci rozjímam vo svojom srdci,
premýšľam a v duchu sa pýtam:

8Vari Boh zavrhuje naveky
a viac sa nezmiluje?
9Vari je navždy koniec jeho dobrote,
prestalo jeho slovo z pokolenia na pokolenie?
10Či Boh zabúda na zmilovanie,
či pre hnev zdržiava svoje zľutovanie?

11Vtedy som si povedal: „To je tá bolesť moja,
že sa pravica Najvyššieho odvrátila odo mňa.“
12Pamätám, Pane, na tvoje skutky,
pamätám na dávne zázraky.
13O všetkých tvojich dielach rozmýšľam
a uvažujem o tvojich činoch.

14Bože, tvoja cesta je svätá.
Ktorý boh je taký veľký, ako je náš Boh?
15Ty si Boh, ty konáš zázraky,
národom si dal poznať svoju moc.
Svojím ramenom si vyslobodil svoj ľud,
synov Jakubových a Jozefových.

17Bože, uzreli ťa vody,
uzreli ťa vody a rozbúrili sa
i zvírili sa hlbiny.
18Oblaky vychrlili prúdy vôd,
v mračnách hrom zadunel
a zôkol-vôkol tvoje šípy šľahali.
19Ako hrmot kolies zaburácal tvoj hrom,
blýskavica ožiarila zemekruh,
zem sa zachvela a zatriasla.

20Tvoja cesta vedie cez more a cez veľké vody tvoje chodníky,
ale tvoje stopy nikde nebadať.
21Ako ovce si viedol svoj ľud
rukou Mojžiša a Árona.

Žalm 78 (77)
Božia dobrota a nevera ľudu v dejinách spásy

1Asafova poučná pieseň.
Počúvaj, ľud môj, moju náuku,
nakloň sluch k slovám mojich úst.
2Otvorím svoje ústa v podobenstvách,
vyrozprávam starodávne tajomstvá.

3Čo sme počuli a poznali
a čo nám rozprávali naši otcovia,
4nezatajíme pred ich synmi;
ďalším pokoleniam vyrozprávame
slávne a mocné skutky Pánove
a zázraky, ktoré urobil.

5Jakubovi dal nariadenie
a pre Izraela vyhlásil za zákon,
aby to, čo prikázal našim otcom,
zvestovali svojim synom;
6majú to vedieť aj ďalšie pokolenia,
synovia, ktorí sa narodia.
Oni prídu a vyrozprávajú svojim deťom,
7aby svoju dôveru vkladali v Boha,
aby nezabúdali na Božie diela
a zachovávali jeho príkazy;
8aby neboli ako ich otcovia,
vzdorné a zatvrdlivé pokolenie,
pokolenie nestáleho srdca,
ktorého duch nebol verný Bohu.

9Synovia Efraima, obratní lukostrelci,
v deň bitky utiekli.
10Nezachovávali zmluvu s Bohom
a odopreli kráčať podľa jeho zákona.
11Zabudli na jeho činy
a na zázraky, ktoré im ukázal.
12Pred zrakom ich otcov divy vykonal
v krajine egyptskej, na pláni taniskej.
13Rozdvojil more a previedol ich cezeň,
vody postavil ako val.
14Vo dne ich viedol oblakom,
za noci žiarou ohnivou.
15Rozštiepil skalu na púšti
a napojil ich vodou ako z prívalu.
16Potokom dal vytrysknúť zo skaly
a vody nechal ako rieky tiecť.

17Ale oni proti nemu ďalej hrešili,
na stepi popudzovali k hnevu Najvyššieho.
18Pokúšali Boha vo svojom srdci,
dychtivo sa dožadovali pokrmu.
19Proti Bohu reptali
a vraveli: „Či Boh môže pripraviť stôl aj na púšti?“
20A on naozaj udrel na skalu a voda vytiekla
a potoky sa rozliali.
„Ači on môže aj chlieb dať
a svojmu ľudu mäso obstarať?“
21Počul to Pán a hnevom zahorel,
oheň vzplanul proti Jakubovi
a hnev vzkypel proti Izraelovi.
22Lebo nedôverovali Bohu
a nedúfali v jeho pomoc.

23Rozkázal teda horným oblakom
a otvoril brány nebies;
24a pršala im manna za pokrm
a dal im chlieb z neba.
25Človek jedol chlieb anjelský;
pokrmu im dal dosýta.
26Z oblohy vyburcoval vietor východný,
svojou mocou priviedol vietor od juhu
27a spustil sa na nich dážď mäsa ako prach,
okrídlené vtáky ako morský piesok.
28Padali doprostred ich tábora,
okolo stanov.
29Nuž jedli a nasýtili sa nadmieru,
splnil im, čo si žiadali.
30Ešte boli zachvátení svojou žiadostivosťou,
ešte mali pokrm v ústach,
31keď proti nim vzplanul Boží hnev,
popredných mužov pozabíjal
a zničil výkvet Izraela.

32Ale oni ďalej hrešili
a neverili v jeho zázraky.
33Ich dni ukončil ako dych,
ich roky náhlou smrťou.
34Keď na nich smrť zoslal, vtedy ho hľadali,
obrátili sa a na úsvite prichádzali k nemu.
35Rozpamätali sa, že Boh je ich pomoc,
že Najvyšší, Boh, je ich záchranca.
36No podvádzali ho svojimi ústami,
svojím jazykom ho klamali.
37Ich srdcia neboli k nemu úprimné,
ani jeho zmluve neboli verní.
38On sa predsa zľutoval
a odpustil im vinu a nezničil ich.
Často svoj hnev potlačil
a nedal celkom vzplanúť svojmu rozhorčeniu.
39Veď pamätal, že sú len ľudia,
závan, ktorý sa rozplynie a nevráti.

40Koľko ráz ho na púšti popudzovali
a k hnevu na stepi podnecovali.
41Znova a znova pokúšali Boha
a roztrpčovali Svätého Izraela.
42Už nepamätali na jeho činy,
ani na deň, v ktorý ich vyslobodil z rúk utláčateľov.

43V Egypte urobil svoje znamenia,
svoje zázraky na pláni taniskej.
44Na krv premenil ich rieky a potoky,
že už nemali čo piť.
45Zoslal na nich komáre, aby ich štípali,
žaby, aby ich trápili.
46Ich úrodu vydal húseniciam napospas
a kobylkám plody ich námahy.
47Vinice im zbil ľadovcom
a moruše mrazom.
48Ľadovcu vydal ich dobytok,
ich čriedy bleskom ohnivým.

49Zoslal na nich oheň svojho hnevu,
rozhorčenie, hrôzu a strach
ako poslov skazy.
50Uvoľnil cestu svojmu hnevu,
neušetril ich od smrti,
ich život vydal moru napospas.
51Pobil všetko prvorodené v Egypte,
prvotiny mužskej sily v stanoch Chámových.

52Svoj ľud však ako ovce vyviedol
a viedol ako stádo po púšti.
53Viedol ich bezpečne a nemali strach,
ich nepriateľov však more pokrylo.
54A priviedol ich do svojej svätej zeme,
na vrch, čo získala jeho pravica.
55Pred nimi vyhnal kmene pohanské,
meračským lanom im rozdelil dedičnú krajinu
a v stanoch pohanov dal bývať kmeňom izraelským.

56Ale oni pokúšali a popudzovali Najvyššieho, Boha,
a nezachovávali jeho príkazy.
57Odpadávali a boli neverní
ako ich otcovia,
sklamali ako pokazený luk.
58Rozhnevali ho obradmi na výšinách
a svojimi modlami vzbudili jeho žiarlivosť.

59Počul to Boh a rozhneval sa
a na Izraela veľmi zanevrel.
60Opustil príbytok v Silo,
stánok, v ktorom prebýval medzi ľuďmi.
61Vydal svoju silu do zajatia,
do rúknepriateľa svoju nádheru.
62Svoj ľud vydal meču napospas
a hnevom zahorel proti svojmu dedičstvu.
63Ich mládencov pohltil oheň,
ich panny sa nemohli zasnúbiť.
64Kňazi padli pod mečom
a ich vdovy nemal kto oplakať.

65Pán sa však prebral ako zo spánku,
ako hrdina vínom zmorený.
66Porazil utekajúcich nepriateľov,
pokryl ich večnou potupou.
67Zavrhol stánok Jozefov,
ani Efraimov kmeň si nezvolil,
68lež vyvolil si kmeň Júdov,
vrch Sion, ten si obľúbil.
69A vystavil si svätyňu ako nebo vysokú,
ako zem ktorú upevnil naveky.

70A vyvolil si svojho sluhu Dávida,
od čriedy oviec ho vyzdvihol,
71vzal si ho od oviec, čo majú mláďatá,
aby pásol Jakuba, jeho ľud,
a Izraela, jeho dedičstvo.
72A on ich pásol so srdcom bez úhony
a viedol ich rukou skúsenou.

Žalm 79 (78)
Nárek nad Jeruzalemom

1Asafov žalm.
Bože, pohania vtrhli do tvojho dedičstva,
poškvrnili tvoj svätý chrám
a Jeruzalem obrátili na rumy.
2Mŕtvoly tvojich služobníkov dali za pokrm vtákom lietavým
a divej zveri dávali telá tvojich svätých.
3Rozlievali ich krv ako vodu vôkol Jeruzalema
a nemal ich kto pochovať.
4Susedia nás začali potupovať
a okolití ľudia haniť a vysmievať.

5Dokedy ešte, Pane? Chceš sa hnevať naveky?
Či tvoje rozhorčenie bude blčať sťa oheň?
6Svoj hnev vylej na pohanov, ktorí ťa neuznávajú,
a na kráľovstvá, ktoré nevzývajú tvoje meno.
7Veď pohltili Jakuba
a spustošili jeho obydlia.

8Zabudni na hriechy našich otcov;
príď nám čím skôr v ústrety so svojím milosrdenstvom,
lebo sme veľmi úbohí.
9Pre slávu svojho mena nám pomôž, Bože, naša spása,
a vysloboď nás;
a pre svoje meno odpusť nám hriechy.

10Prečo majú pohania hovoriť: „Kdeže je ten ich Boh?“
Nech sa pred našimi očami na pohanoch ukáže
pomsta za vyliatu krv tvojich služobníkov.
11Nech dôjde k tebe nárek zajatých;
silou svojho ramena
zachovaj synov smrti nažive.
12A našim susedom vráť sedemnásobne do lona potupu,
ktorou pohanili teba, Pane.

13Ale my, tvoj ľud a ovce tvojej pastviny,
chceme ťa zvelebovať naveky
a z pokolenia na pokolenie hlásať tvoju slávu.

Žalm 80 (79)
Izrael, Božia vinica

1Zbormajstrovi. Na nápev „Ľalia je svedectvo“.
Asafov žalm.
2Pastier Izraela,
čo ako ovcu vedieš Jozefa, počúvaj!
Ty, čo tróniš nad cherubmi, zaskvej sa
3pred Efraimom, Benjamínom a Manassesom.
Vzbuď svoju moc
a príď nás zachrániť.

4Bože, obnov nás,
rozjasni svoju tvár a budeme spasení.

5Pane, Bože zástupov,
dokedy sa budeš hnevať na modlitby svojho ľudu?
6Kŕmil si nás ako chlebom slzami
a slzami si nás napájal v hojnosti.
7Dopustil si, že sa pre nás svária naši susedia
a naši nepriatelia si z nás robia posmech.

8Bože zástupov, obnov nás,
rozjasni svoju tvár a budeme spasení.

9Z Egypta si preniesol vinicu,
pohanov si vyhnal a vysadil si ju.
10Pôdu si pripravil pre ňu,
zasadil si jej korene a zaplnila krajinu.

11Svojou tôňou pokryla úbočia
a Božie cédre ratolesťami.
12Svoje výhonky vystrela až k moru,
až po rieku Eufrat svoje letorasty.

13Prečo si zbúral jej ohradu
a oberajú z nej všetci, čo idú okolo?
14Diviak lesný ju rozrýva
a pasie sa na nej poľná zver.

15Bože zástupov, vráť sa,
zhliadni z neba, podívaj sa a navštív túto vinicu.

16A chráň ju, veď ju vysadila tvoja pravica,
chráň i výhonok, ktorý si si vypestoval.
17Tí, čo ju vypálili od koreňa,
pred hrozbou tvojej tváre zahynú.
18Nech je tvoja ruka nad mužom po tvojej pravici,
nad synom človeka, ktorého si si ty vyvolil.
19Už neodstúpime od teba a ty nás
zachováš pri živote
a budeme vzývať tvoje meno.

20Pane, Bože zástupov, obnov nás,
rozjasni svoju tvár a budeme spasení.

Žalm 81 (80)
Slávnostné obnovenie zmluvy

1Zbormajstrovi. Na nápev „Lisy“. Asaf.
2Plesajte Bohu, ktorý nám pomáha,
jasajte Bohu Jakubovmu.
3Vezmite harfy, udrite na bubon,
na ľúbu lýru a citaru.
4Zatrúbte rohom pri nove mesiaca
i pri jeho splne v deň našej slávnosti.

5Lebo také je nariadenie pre Izrael
a zákon Boha Jakubovho.
6Taký príkaz dal Jozefovi.
keď vychádzal z krajiny egyptskej;
počul som reč mne neznámu:

7„Z jeho pliec som sňal bremeno
a z jeho rúk ťažký kôš.
8V súžení si ma vzýval a vyslobodil som ťa,
za clonou búrky som ťa vypočul,
vyskúšal som ťa pri vodách meríbskych.

9Počúvaj, ľud môj, svedčím proti tebe,
kiež by si ma poslúchol, Izrael.
10Nebudeš mať iného boha,
ani sa nebudeš klaňať bohu cudziemu.
11Veď ja som Pán, tvoj Boh,
ja som ťa vyviedol z egyptskej krajiny;
otvor si ústa a ja ti ich naplním.

12Ale môj ľud nepočúval na môj hlas
a Izrael nedbal o mňa.
13Preto som ich ponechal v tvrdosti ich srdca:
nech si len idú za svojimi preludmi.

14Keby ma môj ľud bol poslúchol,
keby bol Izrael kráčal mojimi cestami,
15ihneď by som bol jeho nepriateľov pokoril
a jeho utláčateľov svojou rukou pritlačil.

16Zaliečali by sa mu nepriatelia Pánovi
a ich osud by trval naveky.
17Kŕmil by som ho jadrom pšeničným
a sýtil medom zo skaly.“

Žalm 82 (81)
Proti nespravodlivým sudcom

1Asafov žalm.
Vstáva Boh v zhromaždení Božom,
uprostred bohov koná súd.

2Dokedy ešte chcete súdiť nespravodlivo
a nadržiavať hriešnikom?
3Prisúďte právo bedárom a sirotám,
spravodlivosť vymáhajte poníženým a chudobným.
4Ratujte chudobného a núdzneho vysloboďte z rúk hriešnika...“

5Nemajú múdrosti ani rozumu, tápu v temnotách,
hýbu sa všetky základy zeme.
6I povedal som: „Ste bohmi,
všetci ste synmi Najvyššieho.“
7Ale aj vy, ako každý človek, umriete,
padnete ako každý velikáš.

8Vstaň, Bože, a súď zem,
lebo všetky národy sú tvojím dedičstvom.

Žalm 83 (82)
Prosba Izraela proti nepriateľom

1Pieseň. Asafov žalm.
2Bože, neodpočívaj a nemlč,
nebuď ticho, Bože,
3lebo, hľa, tvoji nepriatelia zúria
a dvíhajú hlavu tí, čo ťa nenávidia.

4Spriadajú úskočné plány proti tvojmu ľudu
a radia sa proti tým, ktorých ty chrániš.
5Hovoria si: „Poďte, vyhubme ich aby neboli národom,
aby sa meno Izraela už ani nespomenulo.“

6Tak sa jednomyseľne dohovorili,
proti tebe uzavreli zmluvu:
7stany Edomu a Izmaelčania,
Moab a Agarénčania,
8Gebal, Amon a Amalek,
Filištínsko s obyvateľmi Týru.
9Ba aj Asýrsko sa k nim pridalo;
stali sa pomocou synom Lotovým.

10Urob im to, čo Madiánčanom a Sisarovi,
čo Jabinovi pri potoku Kišon;
11pohynuli pri Endore
a stali sa hnojivom zeme.
12S ich kniežatami nalož ako s Orebom a Zebom
a so všetkými ich vojvodcami ako so Zebeeom a Salmanom,
13ktorí povedali:
„Zaujmime dedične Božie pastviny!“

14Bože môj, daj, nech sú ako páperie,
ako plevy vo vetre,
15ako požiar, čo lesy spaľuje,
a ako plameň stravujúci hory;
16tak ich prenasleduj svojou búrkou
a vydes ich svojou víchricou.

17Hanbou im prikry tvár
a budú hľadať tvoje meno, Pane.
18Nech sa hanbia a desia na veky vekov,
nech sa hanbia a hynú.
19Nech poznajú, že tvoje meno je Pán,
že ty jediný si Najvyšší nad celou zemou.

Žalm 84 (83)
Túžba po Božom chráme

1Zbormajstrovi. Na nápev „Lisy“.
Žalm Koreho synov.
2Aké milé sú tvoje príbytky, Pane zástupov;
3túži a zmiera moja duša po nádvoriach Pánových.
Moje srdce i moje telo vznášajú sa k Bohu živému.
4Veď aj vrabec si nájde príbytok
a lastovička hniezdo, kde vkladá svoje mláďatá:
tvoje oltáre, Pane zástupov, môj kráľ a môj Boh.
5Blažení tí, čo bývajú v tvojom dome
a bez prestania ťa velebia.

6Blažený človek, ktorému ty pomáhaš,
keď sa chystá na svätú púť.
7Až pôjdu vyprahnutým údolím,
premenia ho na prameň,
lebo ranný dážď ho odeje požehnaním.
8Stúpajú a síl im stále pribúda,
až na Sione uvidia Boha najvyššieho.

9Pane, Bože zástupov, čuj moju modlitbu,
vypočuj ma, Bože Jakubov.
10Bože, náš ochranca, pohliadni
a pozri na tvár svojho pomazaného.

11Jeden deň v tvojich nádvoriach je lepší než iných tisíce.
Radšej chcem stáť na prahu domu svojho Boha
ako prebývať v stanoch hriešnikov.

12Lebo Pán, Boh, je slnko a štít,
milosť a slávu udeľuje Pán;
neodoprie dobro tým,
čo kráčajú v nevinnosti.
13Pane zástupov, blažený človek, čo sa spolieha na teba.

Žalm 85 (84)
Blízko je naša spása

1Zbormajstrovi. Žalm Koreho synov.
2Pane, svojej krajine si preukázal milosť,
Jakuba si zbavil poroby.
3Svojmu ľudu si odpustil vinu
a zakryl si všetky jeho hriechy.
4Všetok hnev si v sebe potlačil
a zmiernil svoje rozhorčenie.

5Obnov nás, Bože, naša spása,
a odvráť od nás svoj hnev.
6Vari sa chceš hnevať na nás naveky
a z pokolenia na pokolenie svoj hnev prenášať?
7Či sa k nám nevrátiš a neoživíš nás,
aby sa tvoj ľud mohol v tebe radovať?
8Ukáž nám, Pane, svoje milosrdenstvo
a daj nám svoju spásu.

9Budem počúvať, čo povie Pán, Boh;
on ohlási pokoj svojmu ľudu a svojim svätým
a tým, čo sa k nemu obracajú úprimne.
10Naozaj: blízko je spása tým, čo sa ho boja,
a jeho sláva bude prebývať v našej krajine.
11Milosrdenstvo a vernosť sa stretnú navzájom,
spravodlivosť a pokoj sa pobozkajú.
12Vernosť vyrastie zo zeme,
spravodlivosť zhliadne z neba.

13Veď Pán dá požehnanie
a svoje plody vydá naša zem.
14Pred ním bude kráčať spravodlivosť
a po stopách jeho krokov spása.

Žalm 86 (85)
Modlitba chudobného v tiesni

1Dávidova modlitba.
Nakloň, Pane, svoj sluch a vyslyš ma,
lebo som biedny a chudobný.
2Ochraňuj ma, lebo som ti oddaný;
zachráň, Bože, svojho sluhu, ktorý dúfa v teba.

3Zmiluj sa, Pane, nado mnou, veď k tebe volám deň čo deň.
4Obveseľ, Pane, svojho sluhu,
veď k tebe dvíham svoju dušu.
5Lebo ty, Pane, si dobrý a láskavý
a veľmi milostivý voči všetkým, čo ťa vzývajú.

6Pane, počuj moju modlitbu,
všimni si hlas mojej úpenlivej prosby.
7V deň svojho súženia volám k tebe,
lebo ty ma vyslyšíš.

8Niet podobného tebe medzi bohmi, Pane,
a nič sa nevyrovná tvojim dielam.
9Všetky národy, ktoré si stvoril, prídu k tebe
a budú sa ti klaňať, Pane,
a tvoje meno oslavovať.
10Lebo si veľký a robíš zázraky,
iba ty si Boh.

11Ukáž mi, Pane, svoju cestu
a budem kráčať v tvojej pravde.
Daj, aby moje srdce bolo prosté
a malo bázeň pred tvojím menom.
12Celým srdcom ťa chcem chváliť, Pane, Bože môj,
a tvoje meno oslavovať naveky;
13Veď si bol ku mne veľmi milostivý
a vytrhol si ma z najhlbšej priepasti.

14Bože, pyšní povstali proti mne
a tlupa násilníkov mi čiahala na život;
nechceliťa mať pred očami.
15No ty, Pane, si Boh milosrdný a láskavý,
zhovievavý, veľmi milostivý a verný.
16Pohliadni na mňa a zľutuj sa nado mnou;
daj silu svojmu služobníkovi,
zachráň syna svojej služobnice.

17Nech som dôkazom tvojej dobroty,
aby moji nenávistníci s hanbou videli,
že ty, Pane, si mi pomohol a že si ma potešil.

Žalm 87 (86)
Jeruzalem, matka všetkých národov

1Žalm Koreho synov. Pieseň.
Základy má na posvätných vrchoch;
2brány Siona miluje Pán
nad všetky stany Jakuba.
3Slávne veci sa hovoria o tebe, mesto Božie.

4Rahab a Babylon pripočítam k tým, čo ma poznajú;
Filištínci, Týrčania a Etiópčania:
tí všetci sa tam zrodili.
5A o Sione sa bude hovoriť: „Ten i tamten sa na ňom narodil
a sám Najvyšší mu dal pevné základy.“

6Pán zaznačí do knihy národov:
„Títo sa tam zrodili.“
7A spievajú ako pri tanci:
„V tebe sú všetky moje pramene.“

Žalm 88 (87)
Modlitba ťažko chorého

1Pieseň. Žalm Koreho synov. Zbormajstrovi.
Má sa spievať na nápev „Machálat“.
Poučná pieseň od Emana Ezrachitu.
2Pane, ty Boh mojej spásy,
dňom i nocou volám k tebe.
3Kiež prenikne k tebe moja modlitba,
nakloň svoj sluch k mojej prosbe.

4Moja duša je plná utrpenia
a môj život sa priblížil k ríši smrti.
5Už ma počítajú k tým, čo zostupujú do hrobu,
majú ma za človeka, ktorému niet pomoci.
6Moje lôžko je medzi mŕtvymi,
som ako tí, čo padli a odpočívajú v hroboch,
na ktorých už nepamätáš,
lebo sa vymanili z tvojej náruče.

7Hádžeš ma do hlbokej priepasti,
do temravy a tône smrti.
8Doľahlo na mňa tvoje rozhorčenie,
svojimi prívalmi si ma zaplavil.

9Odohnal si mi známych
a zošklivil si ma pred nimi.
Uväznený som a vyjsť nemôžem,
10aj zrak mi slabne od zármutku.
K tebe, Pane, volám deň čo deň
a k tebe ruky vystieram.

11Či mŕtvym budeš robiť zázraky?
A vari ľudské tône vstanú ťa chváliť?
12Či v hrobe bude dakto rozprávať o tvojej dobrote
a na mieste zániku o tvojej vernosti?
13Či sa v ríši tmy bude hovoriť o tvojich zázrakoch
a v krajine zabudnutia o tvojej spravodlivosti?

14Ale ja, Pane, volám k tebe,
včasráno prichádza k tebe moja modlitba.
15Prečo ma, Pane, odháňaš?
Prečo predo mnou skrývaš svoju tvár?
16Biedny som a umieram od svojej mladosti,
vyčerpaný znášam tvoje hrôzy.
17Cezo mňa sa tvoj hnev prevalil
a zlomili ma tvoje hrozby.
18Deň čo deň ma obkľučujú ako záplava
a zvierajú ma zovšadiaľ.
19Priateľov aj rodinu si odohnal odo mňa,
len tma je mi dôverníkom.

Žalm 89 (88)
Božia milosť nad domom Dávida

1Poučná pieseň od Etana Ezrachitu.
2Pánovo milosrdenstvo chcem ospevovať naveky;
po všetky pokolenia hlásať svojimi ústami tvoju vernosť.
3Veď ty si povedal: „Moje milosrdenstvo je ustanovené naveky.“
Tvoja vernosť je upevnená v nebesiach.

4„Zmluvu som uzavrel so svojím vyvoleným,
svojmu služobníkovi Dávidovi som prisahal:
5Naveky zaistím tvoj rod
a postavím tvoj trón, čo pretrvá všetky pokolenia.“

6Tvoje zázraky, Pane, oslavujú nebesia
a tvoju vernosť spoločenstvo svätých.
7Lebo kto nad oblakmi je roveň Pánovi?
Kto sa z Božích synov podobá Pánovi?
8Boh, ktorý v zhromaždení svätých budí strach,
je veľký a hrozný voči všetkým, čo ho obklopujú.

9Pane, Bože zástupov, kto je ako ty?
Mocný si, Pane, a pravda je u teba.
10Ty vládneš nad neskrotným morom
a zmierňuješ jeho vlnobitie.
11Rahaba si pošliapal ako raneného,
svojich nepriateľov si rozprášil silou ramena.

12Tvoje je nebo a tvoja je zem,
svet i jeho bohatstvo si ty založil.
13Sever i juh si ty utvoril,
Tábor a Hermon sa z tvojho mena radujú.
14Mocné je tvoje rameno,
pevná je tvoja ruka a tvoja pravica vztýčená.
15Spravodlivosť a právo sú základom tvojho trónu,
milosť a pravda kráčajú pred tvojou tvárou.

16Blažený ľud, ktorý vie jasať!
Kráča vo svetle tvojej tváre, Pane;
17deň čo deň sa raduje z tvojho mena
a honosí sa tvojou spravodlivosťou.
18Lebo ty si jeho sila a nádhera
a tvojou priazňou sa dvíha naša moc.
19Veď náš vladár patrí Pánovi
a náš kráľ Izraelovmu Svätému.

20Raz si vo videní prehovoril k svojim svätým a povedal si:
„Bohatierovi som pomoc poskytol
a vyvoleného z ľudu som povýšil.
21Našiel som svojho služobníka Dávida,
pomazal som ho svojím svätým olejom.
22Pevne ho bude držať moja ruka
a posilňovať moje rameno.

23Nezaskočí ho nepriateľ,
ani zlosyn ho nepokorí.
24Nepriateľov pred jeho zrakom rozmliaždim
a rozdrvím tých, čo cítia voči nemu nenávisť.
25S ním bude moja vernosť a milosť
a v mojom mene povznesie sa jeho moc.
26Položím jeho ruku na more
a na rieky jeho pravicu.

27On bude volať ku mne: „Ty si môj otec,
môj Boh a útočište mojej spásy.“
28A ja ho ustanovím za prvorodeného,
za najvyššieho medzi kráľmi zeme.
29Naveky mu svoju milosť zachovám
a pevná bude moja zmluva s ním.
30Jeho rod udržím naveky
a jeho trón bude ako dni nebies.“

31„No keď raz jeho synovia môj zákon opustia
a nebudú kráčať podľa mojich príkazov,
32keď moje ustanovenia znesvätia
a nezachovajú moje predpisy,
33potom ich priestupok trstenicou potrescem
a ich neprávosť korbáčom.

34Ale priazeň mu neodopriem
a neporuším svojuvernosť.
35Svoju zmluvu neznesvätím
a nezruším výroky svojich úst.
36Raz navždy som na svoju svätosť prisahal,
nesklamem Dávida.
37Jeho rod bude trvať naveky
a predo mnou sa ako slnko bude vznášať jeho trón;
38a navždy bude pevný sťa luna,
verný svedok na oblohe.“

39A predsa si ho odmietol a zavrhol,
nahneval si sa na svojho pomazaného.
40Rozlomil si zmluvu so svojím sluhom,
do prachu si zhodil jeho korunu,
41všetky jeho múry si rozbúral
a na trosky si premenil jeho pevnosti.
42Plienili ho všetci, čo išli okolo,
a na posmech vyšiel u susedov.

43Povýšil si pravicu jeho utláčateľov,
všetkým nepriateľom si spôsobil radosť.
44Ostrie jeho meča si otupil
a nepomáhal si mu pri boji.
45Jeho lesku si urobil koniec
a na zem si povalil jeho trón.
46Skrátil si dni jeho mladosti,
zahrnul si ho hanbou.

47Ako dlho ešte, Pane? Navždy sa budeš ukrývať?
Tvoj hnev bude blčať sťa oheň?
48Spomeň si, aké krátke je moje trvanie,
akých pominuteľných si utvoril všetkých synov ľudských!
49Ktorýže človek môže žiť naveky a smrť neuzrieť,
kto môže vyviaznuť z pazúrov smrti?

50Kdeže sa, Pane, podela tvoja dávna priazeň,
ako si prisahal Dávidovi vo svojej vernosti?
51Spomeň si, Pane, na potupu svojich služobníkov,
ktorá sa nakopila v mojom lone od mnohých národov,
52ktorou, Pane, potupovali tvoji nepriatelia,
ktorou potupovali kročaje tvojho pomazaného.

53Nech je zvelebený Pán naveky. Staň sa. Amen.